- Reddiker er geniale! - Hva med poteter?
Med poteter er det avhengig av kokken.
Reddiker kan man både koke og steke, og de smaker godt rå.
- Man kan da ikke steke reddiker? - Jo da.
Man må bare koke dem først for å få bort syrligheten.
Man blander dem med gulrøtter og sauterer det i sesamolje.
- Sesamolje? - Skriv det ned.
Jeg kommer aldri til å lage det. Familien er oppvokst med hurtigmat.
- Hvorfor spør du da? - Jeg tenkte du hadde lyst til å prate.
Lukk munnen og bruk hendene. Snart er det lunsj.
Far, kan du kjøpe med litt lettmelk?
Far?
Han kan da i hvert fall kjøpe melk.
Han vil ikke at naboene skal se ham med bærepose.
- Hva for noe? - Selv nå vil han bli kalt doktor.
Utrolig! Du skjemmer ham bort, mamma.
Yokoyama-klinikken
God morgen.
Skulle du ikke ønske at varmen gir seg, doktor?
Ja, det skal visst bli stekende varmt i dag også.
I denne varmen orker jeg nesten ikke å drikke vann.
Kalde nudler er alt jeg klarer å spise.
Det er ikke bra. Du bør spise litt ål, for helsens skyld.
Jeg har en følelse av at jeg ikke har lenge igjen.
Når tiden er inne, vil jeg at du skal være til stede.
Da må jeg jo leve lenger enn deg!
- Vi sees. - God tur.
La oss ta siste tog hjem. Drar vi klokken åtte, klarer vi det.
Jeg sa at vi skulle overnatte. Og jeg har tatt med klesskift.
Kan du ikke finne på noe? Et plutselig foreldremøte?
- Ikke? - Du skylder alltid på andre.
Vi har ikke noe å snakke om. Far tror at jeg ennå er opptatt av baseball.
- Liker du baseball, Ryo? - Jeg gjorde det for lenge siden.
Det er jeg som burde være nervøs. Men du skjønner visst ikke det.
Jo, jeg skjønner da det.
Det sies at han har leid en leilighet i Tamagawa.
Det er jo sprøtt å gå så langt.
Når de blir eldre, må de droppe kvinner og vin. Kroppen klarer ikke mer.
- Men gambling er en annen sak. - Det er den verste lasten.
Så fryktelig!
- Så dere har fremdeles spurver her. - Ja, for faren din mater dem med ris.
Vi har bare kråker. Før søppelbilen kommer, venter de sånn...
- Få av alt det tynne skrellet. - Å, det er litt igjen.
Ansiktet ditt er så vakkert. Vis frem mer av pannen.
- Når kommer Ryota? - Han sa han skulle komme før lunsj.
- Kommer den alvorlige prinsen også? - Ja. De skal overnatte.
Jaså?
Men hvorfor måtte han finne en bruktmodell?
Det var stygt sagt.
Om man gifter seg med en enke, blir man sammenlignet med den døde.
Det er bedre om de er skilt fordi de hatet hverandre.
- Av og til skremmer du meg, mor. - Jeg bare sier det som det er.
- Du maste om at han skulle gifte seg. - Ja, men han kunne ha valgt bedre.
Ryo var ikke like populær som storebror Junpei.
Feil. Etter eksamensfeiringen var alle uniformsknappene revet av.
- Han ble antagelig banket opp? - Nei. De yngre elevene ville ha dem.
Han sa det var en lang kø av jenter.
Foreldres stolthet kan gjøre dem blinde. Jeg må passe meg.
Det hadde bare gått tre år siden mannen hennes døde.
- Var det ikke fire? - Uansett var det for kort tid.
- Hun er så kald. - Jeg vet ikke helt.
Du har aldri jobbet. Du vet ikke hvor hardt det er å være alenemor.
Du gjør alltid narr av meg fordi jeg aldri har jobbet.
Jeg gjør ikke narr av deg.
Etter alt vi betalte for utdannelsen din, jobbet du bare i tre år.
Fire. Det var fire år.
- Snakk med søsteren din om det. - Om hva da?
Om å flytte.
Du må diskutere det med henne. Om faren din.
Hun har det nok klart for seg. Jeg har ikke tenkt å flytte hjem.
Det ville vært flott om de tok seg av dem.
Det går vel ikke. Du er jo eldste sønn.
Nest eldste.
- Hva er det? - Cola og ingefærøl.
Drikk dem hver for seg. Det er gratis påfyll.
Hvordan går det på skolen?
Sånn passe.
- Sånn passe? - Ja.
I går fortalte Yukari om det med kaninen...
- Hvorfor lo du da den døde? - Det var morsomt.
- Hva var morsomt? - At vi skulle skrive brev til den.
- Er det ikke fint å skrive brev? - Brev som ingen leser?
- Isteen din er så god, bestemor! - Det er teposer fra supermarkedet.
- Jeg har bare helt på vann. - Da må det være noe med vannet.
- Det er vann fra springen. - Du drikker jo hva som helst.
- Så lenge du liker den, er jo alt bra. - Ja, ikke sant?
- Hva spiste dere til middag i går? - Sushi!
Jeg sa jo at vi skulle få sushi til lunsj.
Bare sånn sushi som går rundt på samlebånd.
- 36 tallerkener! - Det var nok ny rekord.
- Puddingen gikk også rundt. - Pudding som går rundt?
Melon også!
Jeg bestilte det for sikkerhets skyld. Men om dere spiste det i går...
- Det går fint. Jeg fikk ikke noe. - Vi kan spise sushi hver dag!
Etter at sønnen tok over hos Matsu Sushi, er ikke fisken så god.
- Sier du det? - Jeg er ferdig.
Jeg liker at de bruker agurk rundt sjøpinnsvinet, og ikke tang.
Er det sjøpinnsvin i luksusmenyen? Det var det jeg bestilte.
- Kanskje jeg skal ringe dem. - Nei, det er ikke nødvendig.
Det er snart mat. Én er nok.
La dem få lov. Det er derfor jeg kjøpte dem.
Dere er heldige som ikke får kjeft hos bestemor.
Jeg elsker bestemors hus!
Hadde du bare sløyfet et ord, skulle du fått en til.
- Azukibønnefyll også. - Den er til bestemor.
- Unnskyld. - Du liker da ikke azukibønner?
Kan du ikke slutte å kalle ham Ryo?
Bare for i dag. For min skyld.
- Men Ryo heter jo Ryo. - Du vet bedre enn det.
Du gjør det med vilje.
- Tonami svarer ikke. - Forlag er nok stengt på lørdager.
Ring ham igjen på mandag.
Ikke fortell dem noe om jobben min, er du snill.
Bare vi kommer oss gjennom denne dagen, ser vi dem ikke på lenge.
De er foreldrene dine. Ikke vær så defensiv.
Nettopp derfor. Jeg vil ikke fortelle ham at jeg er arbeidsløs.
Med en gang vi snakker om faren din, er du i forsvarsposisjon.
Ta den ene, er du snill.
- Hallo! - Så gode manerer du har!
- Stig på. - Dere må være fryktelig varme?
- God dag. - Så veloppdragen du er.
- Dere glemte igjen denne. - Beklager. Han glemmer alltid noe.
Stasjonsområdet er bygd om. Vi gikk oss vill. Jeg er helt svett.
Du er blitt en fremmed her.
- Den smale bokhandelen er borte. - Eieren ble syk og måtte på sykehus.
Det var ingen som kunne ta seg av butikken.
Vi kan kjøle denne i badekaret.
- Du sa at du likte vannbakkels. - Tusen takk!
Den første plasserer jeg på husalteret hans.
For en flott blomsteroppsats! Hvilken skole er det?
- Jeg er selvlært. - Det er riktig.
Det er ikke slik man lærer det på skolen.
Så lenge de er fine, spiller det ingen rolle.
- Det var lenge siden. - God dag.
Så brun du er. Er det fra Hawaii?
Nei, jeg har ikke tid til å reise noe sted. Det er fra parken.
- Han går rundt i badebukse. - Du har vokst, Satsuki.
- 1,5 centimeter i sommerferien! - Snart er du høyere enn meg.
- Hun spiser som en hest. - Holder du ennå på med kendo, Mutsu?
Han sluttet straks vi hadde kjøpt alt utstyret.
Det ble for varmt. Og det stinket.
Her kommer bestefar.
Hyggelig å se deg igjen.
- Dere har allerede kommet? - Hallo.
- Han visste jo det! - Beklager. Han er ikke så vennlig.
Faren min er også slik.
Da Junpei hadde kona med hjem, gjemte han seg på kontoret.
Sånn som han bråker. Ikke sant, Atsushi?
- Unnskyld. Får du sove? - Jeg våkner av og til.
Da han var på skoletur, skar han tenner så høyt-
- at han måtte sove på eget rom.
- Stakkars gutt. - Eget rom...
Det var ikke meg, det var Junpei!
Bruk tommelen, så faller de av lett.
- Du er så flink. - Det var min oppgave som liten.
Til slutt bygde de det slik det var tegnet.
Så fryktelig.
De lovte å lage det trekantet, for å slippe inn sollys.
- Men det er jo firkantet. - Nettopp.
- Og rettssaken foregår fremdeles. - Så fryktelig.
Ikke bland den slik.
Du må skjære inn i den.
- Jaså? - Du har alltid sett meg gjøre det slik.
Jeg er ferdig.
Så fint. Det bringer tilbake minner.
Merkelig rett?
- Lager ikke alle det slik? - Vi bare grillet eller kokte mais.
- Lærte du det av bestemoren din? - Sannelig om jeg vet.
- Din egen oppskrift? - Sikkert. Som blomsteroppsatsen.
Han kommer straks. Synet er dårlig, men nesen er like god.
Han kan ikke vente. Hører han lyden av mais, kommer han og spiser dem opp.
Broren min elsket dem.
- Du liker mais, Atsushi? - Sånn passe.
- Jeg liker det også sånn passe. - Du må spise masse!
Spis nå. De er best varme. Med noen dråper soyasaus på.
De er så søte!
Der vi bodde før, hadde naboen maisåker. En kveld snek vi oss ut.
- Stjal dere mais? - Bestefar gjorde det.
Saken er foreldet. Det er 30 år siden.
Neste dag laget vi maistempura.
Da jeg stekte dem, hørte vi: "Hallo!"
Det var bonden som kom med korn. De hadde så stor avling.
Akkurat da begynte maisen å poppe!
Hun forteller den samme historien hver gang hun lager tempura.
Det var en ubehagelig følelse.
Da sa Junpei: "Mamma, da trengte vi ikke å kjøpe mais i butikken."
- Han var så smart slik. - Det er sant.
- Akkurat som den gangen i banken. - Da reddet han oss.
Dette er mitt rom. Jeg skal ha lyseblå seng.
Hva med meg?
Det er ikke plass. Du kan ikke flytte hit med oss.
- Greit, du kan få dette rommet. - Fint.
- Det spøker der om natten. - Glem det.
- Jeg skal få piano. - Det vil jeg også ha.
- Du kan ikke spille. - Jeg kan lære meg det.
- Du bare slutter. Slik som med kendo. - Hold kendo utenfor.
Pappa...
- Hvordan var det da faren din døde? - Vet ikke. Jeg var så liten.
- Gråt du? - Jeg husker ikke.
Hvis det var meg, ville jeg ha grått.
- Hva kaller du onkel Ryota? - Det samme som alle gjør.
Pappa.
Hvorfor må de bære opp alt dette rotet? De burde la det ligge her nede.
Begynner de å bli sprø? De bruker ikke noe av dette.
- De er antagelig ensomme. - Hvorfor det?
- Har de sagt noe? - Om hva da?
- Om min kone. - Ikke noe særlig.
Er de imot at det er hennes andre ekteskap?
Tror ikke det. Hun er helt topp. Altfor god for deg.
- Du må være forsiktig. - Det er for lavt her.
Nei, du er for høy. Har vi virkelig spist den samme maten?
Han bare surrer. Han husker ikke bestillingene.
Han serverte samme sushi mange ganger til samme kunde.
- Høres bra ut. Vi tar oss en tur. - Spar meg. Vi må snart stenge.
- Du har alltid vært en spøkefugl. - Jeg spøker ikke.
- Hvor gammel er faren din? - 72, tror jeg.
Som pappa.
Doktoren virker mye yngre. Han er livligere.
- Skal han være "livlig"? - Glad pensjonist. Jeg er misunnelig.
Han ville arbeide mer, men fikk grå stær.
- Grå stær? - Nei, grønn.
Men de bygde også et stort sykehus. Så det var på tide å gi seg.
- I hvert fall med æren i behold. - Sushien er her!
- Her er 20 000 yen. - Tusen takk.
3000 yen tilbake.
Hva med litt rabatt?
Gi deg. Jeg fortalte ikke kona om sjøpinnsvinene.
Ikke spis sjøpinnsvinene.
- Satsuki? Så stor du er blitt! - 1,5 centimeter denne sommeren!
- Jeg har sluttet med kendo. - Ingen bryr seg om det.
Å, det glemte jeg nesten...
Kona sendte med meg denne gravofringen.
Det er ikke nødvendig. Vi har til og med sluttet å be.
Kona gikk i klassen under ham. Hun ga ham sjokolade på valentinsdagen.
Er det sant? I så fall takker vi så mye.
Hvorfor fortalte du ikke oss om det først?
- Jeg ville aldri ha prutet... - Unnskyld, jeg glemte det.
Å få kjeft når man har med kondolansegave...
- Vil du komme inn og tenne røkelse? - Jeg er ikke kledd for det.
Jeg må komme meg hjem. Hvem vet hva far holder på med!
- Han er blitt så voksen. - Før var han rampete.
Man kan aldri vite...
Takk for maten!
Er dere mette? Ikke mer sushi?
- Den er tung! - Vær forsiktig.
Satsuki? Hva med deg, Mutsu?
- Skal jeg skjære den opp? - De vil slå den i stykker.
- Atsushi, vil du ikke være med? - Nei takk.
Sikker?
- Dere har støttehåndtak på badet. - Ja, far falt i fjor.
Han fikk et svært blåmerke på baken.
- Fordi du la igjen såpe på gulvet. - Jeg la ikke igjen såpe.
Han legger alltid skylden på andre.
Knuser dere den, blir det ikke mer å spise.
- Flisene faller av på badet. - De gjør det når de blir gamle.
- Jeg kan fikse dem etterpå. - Det trenger du ikke. Du er gjest.
Du trives jo best med noe å gjøre.
Jeg er som tunfisken. Jeg må bevege meg eller dø.
Skulle ønske det motiverte ham på jobben!
Han bar det apparatet opp i andre etasje.
RodeoBoy-en.
- Pappa, skynd deg! - Jeg kommer.
Unnskyld meg.
Ryota, nå som du har familie, bør du vel få deg bobil?
Du skal få bra med rabatt.
Vi bor i Tokyo, og trenger ikke bil.
Jeg har alltid drømt om at sønnene mine skal kjøre meg på handletur i bilen.
Barn blir ikke nødvendigvis slik man ønsker.
- Nei, det skal være visst. - Det er sant.
Jeg kan kjøre deg så mye du vil. Hvilken vil du ha?
Denne hvite her?
Du har jo ikke førerkort engang.
- Litt mer? - Jeg er mett.
- Du klarer litt til? Du er ennå ung. - Han får ikke bli større.
Hvor gammel tror du jeg er?
Du går ikke til tannlegen, gjør du vel?
- Jeg har det så travelt på jobben. - Du har dårlige tenner, slik som jeg.
- Gap opp, så jeg får se. - Kutt ut! Ikke foran gutten.
- Var det jobben? - Ja, vel...
Et hasteoppdrag for Setagaya kunstmuseum.
- Et oljemaleri? - Ja, noe sånt.
Jeg leste en artikkel i avisen om konservatorer. "Maleridoktorene".
- Hvilken avis? - Husker ikke. Jeg sender deg en kopi.
Det sier du alltid, men har aldri sendt noen.
Jeg er absolutt ikke like viktig som en lege.
Det er mer en kur mot aldring.
Så flott! Kan du hjelpe meg?
- Kur mot hva da? - Jeg tror det er for sent for deg, mor.
- Du er da så ungdommelig. - Er ikke sikker på om jeg kan hjelpe.
Blir jeg satt til side?
Endelig får yrket mitt oppmerksomhet.
Det er flere som tar faget på universitetet.
Men det er hard konkurranse om jobbene.
- Ikke sant? - Jo, det virker slik.
Du har alltid vært så fingernem.
- Du kan virkelig drikke! - Jeg slekter på moren min.
- Yukie kunne også drikke. - Like godt som deg, mor.
- Min brors kone. - Lurer på hvor hun bor nå.
Adressen på nyttårskortet var den samme. Tokorozawa.
Lurer på hvordan det går med henne.
Hadde de hatt barn, kunne vi invitert henne.
Nå som hun er gift på nytt, kan hun ikke besøke oss.
Det var bra at det skjedde før de fikk barn.
En enke med barn er vanskeligere å gifte bort.
Jeg var heldig som fant en bra mann likevel!
- Nei, han var heldig. - Ikke si det.
- Vil du se barnebilder av Ryota? - Ja, gjerne!
- Du ville vist henne dem uansett. - Jeg vil ha bilder fra studietiden.
Atsushi, bli med.
Har dere fått hull på den?
Ikke ennå!
Da kan de to doktorene få seg en diskusjon.
Hvordan gikk det med veggmaleriene i Takamatsu-graven? Ble de reparert?
De ble restaurert, ikke reparert.
Det var diskusjon om gravhaugen skulle bevares som den var.
Asuka-kvinnen er en nasjonalskatt, med eget frimerke.
Kulturdepartementet bestemte seg til slutt for å ta det fra hverandre.
Det vil ta minst ti år...
Det er en verdifull plante! Ikke gjør det!
Unnskyld.
Du klarer å tjene nok til å forsørge deg?
Nok til å fø en enke som også er enslig mor.
Der!
- Den fikk en sprekk. - Der gikk den i stykker.
Før pleide de å gå på konsert sammen. Klassisk musikk.
Far var så utålmodig. Han gikk alltid i forveien.
Vi måtte alltid løpe for å ta ham igjen.
Se her, mamma. Dette er Hibiya-parken.
- Du ser forelsket ut. - Det var før jeg visste noe om livet.
Dette er de tre ungene på gårdsplassen. Der er Ryota.
- Få se. - Var han på Atsushis alder?
Det er nok fra femte eller sjette klasse.
- Busken vår er ennå liten. - Vi plantet den etter at vi flyttet.
- Blomstene var rødere da. - Jaså?
Her dro vi og sanket skjell. Dette er Junpei, og det er Ryota.
Det ser ut som om han gråter!
Hver gang noen pekte med et kamera og sa: "Smil!"...
Da bare stivnet han til. Sånn.
- Han er mye lysere til sinns nå. - Sier du det?
- Takket være deg. - Nei da.
Se her! En stil Ryo skrev på barneskolen.
"Når jeg blir stor, skal jeg bli lege som far."
"Storebror skal bli kirurg, jeg indremedisiner."
- Visste du om det? - Nei.
Jeg trodde han alltid ville bli maler.
"Far går alltid i hvit laboratoriefrakk."
"Når en pasient ringer, selv om natten, tar han vesken..."
- Ikke les det! - Hvorfor er du flau over det?
Du trenger ikke ta vare på det.
- Se! Han er akkurat som pappa. - Han tar alt så alvorlig.
Han inngår ikke kompromisser, slik Junpei gjorde.
Hadde en av dem overtatt klinikken, kunne mye ha vært annerledes.
- La oss spise vannmelon. - God idé.
Alle må stille seg opp.
Ja da. Fotografering.
- Kom hit! - Se, mamma!
Oi. Den er møkkete.
- En sjokoladeflekk. - Den synes godt.
- Vreng den. - Nei.
Skjul den, da.
Still deg ytterst, far.
Jeg kommer. Unnskyld. Nå er alle her.
Det er ingen begravelse. Det bringer ulykke.
- Vi er jo her på grunn av ham. - Jeg vet det, men...
Svigerfar er ikke med. Kan du flytte deg til venstre?
Bare litt til.
Svigerfar?
Skulle han på do? Ok, vi får sette ham inn senere.
Han er ikke død ennå.
Ok. Smil, alle sammen!
Du også, Ryo.
- Vi går ut en tur. - Pass opp for biler.
Er det varmt ute?
Bank, bank.
Er du nødt til å gjøre det nå?
- Hvordan det? - Kan du ikke komme og prate med oss?
Om hva da?
Hva som helst. Om Takamatsu-graven. Hva du vil.
Ryo var bekymret.
- For hva da? - For hva du syntes om Yukari.
Det er hans liv. La ham gjøre som han vil.
Så kald du er. Du var aldri sånn med Junpei.
Selvsagt ikke. Han var arvingen min.
Ryota bare flyttet hjemmefra.
- Vent litt! - Hva er det?
Dette huset er bygd for penger jeg har slitt for å tjene.
Hvorfor kaller dere det "bestemors hus"?
Han er så smålig!
Det er et visst triks med det der.
Dra litt her, og når de er på riktig sted...
Da holder du dem på plass, og gjør sånn.
Han vil ikke. Det eneste han vil snakke om, er tempura.
La ham være. Han kommer nok når han blir sulten. Som kråkene dine.
De kommer bare tirsdag og torsdag.
Selv om han er så gammel, oppfører han seg som en unge.
Til og med tunfisker må visst hvile middag...
Han liker bare å ligge på tatamimatter.
Vi har ikke det.
- Dere burde få tak i noen. - Umulig. Huset er ikke bygd for det.
Men når vi flytter hit, har vi tenkt å bygge et tatami-rom.
- Når planlegger dere å flytte? - Før Mutsu begynner på ungdomsskolen.
- Det er ikke sikkert ennå. - Jeg viste deg jo tegningene.
Ikke bli forkjølet.
Når man blir eldre, er det best å bo sammen med sin datter.
- Kommer an på datteren. - Askebegeret...?
Vi må ha hvert vårt kjøkken.
Vi spiser selvsagt gjerne den maten du lager.
Jeg kommer bare til å ta meg av dere. Kunne like gjerne vært hushjelp.
"Liket av Michio Hagiwara ble i dag funnet på stranden."
"En 53-åring fra Yokohama."
Å nei. Enda det er høst.
Han hadde vært på besøk, og overnattet.
Den dagen pusset han skoene sine.
Han sa "Jeg går ned til sjøen." Jeg sa: "Vær forsiktig"...
- Vi er hjemme! - Hvor har dere vært?
Det er en hemmelighet!
- Dere er svette. - Du har vel ikke plukket den?
Bare de blanke, nypussede skoene sto igjen.
Drikk kald te. Ikke mer is.
- Om jeg hadde sagt noe til ham før... - Nå er vi i gang igjen.
- La meg i hvert fall få lov i dag. - Hvis det bare var i dag...
Han trengte ikke å redde ham. Det var ikke engang hans eget barn.
Ja ja. På tide å reise seg.
- Jeg skal lage litt snacks. - Nei takk, vi har spist så mye.
Når som dere er her, alle sammen...
Du former den, så bruker du tommelen til å lage en navle.
Her er en til.
- Hva er det? - Bæsj!
- Hvem sin bæsj? - Pappas.
Bæsj? Det lagde jeg også da jeg var liten.
Du burde bruke vår telefon.
Den vietnamesiske restauranten var bra, ikke sant? Jeg skal bare gå ut.
- Er det fra jobben? - Ja, antagelig.
Han har så mye å gjøre. Kommer han ofte sent hjem?
Ja, han har hatt mye overtid.
Han er i førtiårene. Han klarer seg bra.
Hvem har malt det?
- Kanskje van Gogh? - Nei, jeg tror ikke det.
Hvor mye får han for å restaurere et maleri?
- Tja... - Det er masse arbeid.
Jeg spør henne hvor mye han får.
Her har du belønningen for å hjelpe bestemor.
- Takk. - Vi elsker å være hos bestemor.
Hvor er Atsushi?
Ta det med ro. Det er ikke noen stor sak.
Forresten, kjenner du noen i Shinbido forlag?
Nei, jeg regnet med det.
God dag.
La oss snart gå ut og spise sammen, hele gjengen.
Dere trenger ikke å invitere Mishima.
"Homoclomin".
"Prolmon".
"Triptanol".
"Neophagen".
Ikke rør medisinene.
Kom hit.
- Her. - Bestemor har allerede...
Denne er fra bestefar. Sett deg ned.
Hva vil du bli når du blir stor?
- Fotballspiller? - Pianostemmer.
Pianostemmer? Hvorfor det?
Bare spytt den ut. Det går bra.
Fordi jeg liker musikklæreren min.
Er det en dame?
En mann skal ikke la en kvinne påvirke yrkesvalget sitt.
Vis meg fingrene dine.
Du virker fingernem.
Faren min ble syk da jeg var liten.
Derfor bestemte jeg meg for å bli lege.
Ble han bra igjen? Den syke faren din?
Han døde før jeg ble lege.
Det er fint å være lege. En meningsfylt jobb.
Gå og lek nå.
Slutt med å gi ham slike ideer.
Jeg lar ham ikke få bli lege.
- Jeg kan ikke vente 20 år til. - Det er ikke min sak.
- Jeg snakker ikke til deg. - Jeg er klar over det.
Det var som med bestefar, når han var ute og spaserte.
- Så kom den dusten! - Ja, nettopp.
- Det var fælt. - Han likte tobakk.
- Han var skummel. - Du var ofte med ham i parken?
Jeg tar meg en pause.
Ja visst. Du bør få deg en hvil.
Du må være sliten etter å ha holdt mamma og pappa med selskap.
Den telefonen... Det viser seg at de ikke har bruk for meg.
Å? Setagaya kunstmuseum?
Det var bare noe du fant på.
Jeg hadde ikke noe valg.
De fant ut at det var en Chagall.
- Maleriet du restaurerer. - Chagall?!
Hva skal du gjøre med alle disse her?
Jeg sparer på dem til jeg får bruk for dem en dag.
Når kommer du til å trenge så mange papirposer?
- Og kjøleskapet er stappfullt. - Da føler jeg meg trygg.
Kjøleskap er ikke til for at du skal føle deg trygg.
De er til for å holde maten nedkjølt.
Hva for noe? Spiller far pachinko?
- Eller er det deg? - Det er min egen sak.
Det finnes andre ting. For eksempel haiku eller yoga.
Lyden av pachinko gjør at jeg slapper av.
Ja, du fortjener å bruke penger på hva du vil.
Men hva med dette huset?
- Hva med det? - Du vet...
Hvis dere ikke vil ha oss her, vil vi jo ikke trenge oss på.
- Jeg har ikke sagt vi ikke vil, men... - Men hva da?
Jeg tror ikke faren din vil like det.
Når det passer sånn, trekker du alltid inn far.
Vi kan rive undersøkelsesrommet.
Lage to leiligheter, så vi er uavhengige av hverandre.
- Visste du at disse er av rismel? - Jeg vet da ikke sånt.
Det blir kjøligere. La oss gå og besøke graven.
- Blir du med? - Det er ikke lenge siden jeg var der.
Da blir jeg med. Det blir en fin spasertur.
- Det er best jeg tar på meg hatt. - Ja, hvorfor ikke?
Hvorfor blir hun så oppspilt?
Hvem har lagt blomstene her? Yukie?
Hvis hun kom helt hit, ville hun vel ha besøkt oss.
- Kanskje det var Yoshio. - Han ville aldri vært så omtenksom.
- Kaster du dem? - Ellers får ikke våre plass.
Jeg skal tenne røkelse.
Det har vært varmt i hele dag.
Det føles nok godt med vann.
Det finnes ikke noe mer utålelig enn å be ved sitt eget barns grav.
Jeg har ikke gjort noe for å fortjene dette.
- Hva synes du, mor? - Nobuo er hyggelig, men...
Jeg er for gammel til å bo sammen med en fremmed.
- Og de barna bråker skikkelig. - Så du er imot det?
Dessuten blir det vanskeligere for deg å flytte hjem igjen om de flytter inn.
- Jeg? Jeg kan ikke flytte tilbake. - Jeg mener etter at far er død.
Når han dør... Du vet at jeg aldri kan erstatte broren min.
- Det vet jeg jo. - Der ser du.
- Skal dere to ha barn? - Hvorfor lurer du på det?
Tenk dere godt om. Det er vanskeligere å skille seg om man har barn.
Hva er det du snakker om?
De fleste pleier å glede seg til å få barnebarn.
Familien din er litt annerledes.
Nå for tiden er vi ikke så uvanlige.
Du pleide å fange sommerfugler i Karuizawa.
- Sammen med pappa. Husker du det? - Nei.
- Kanskje vi bør besøke pappas grav. - Samme for meg.
Det er vel ikke det samme for deg?
Se. En gul sommerfugl.
Det sies at sommerfugler som overlever vinteren, -
- kommer tilbake som gule året etter.
- Jaså? Det høres ut som oppspinn. - Det er det jeg har hørt.
- Av hvem da? - Det husker jeg ikke.
Etter at jeg hørte det, blir jeg trist hver gang jeg ser en gul sommerfugl.
Det blir vanskeligere for hvert år å gå opp denne bakken.
Med bil ville vi vært oppe på et blunk.
Du har bedre av å gå.
Du har rett. Det er bra mosjon.
- Så du er ferdig på universitetet? - Ja, takket være dere.
- Har du fått deg en jobb? - Jeg har prøvd i mediene, men...
- Og teaterskolen? - Nei, jeg sluttet der for to år siden.
Det var da synd.
Mamma, det var akkurat det du sa til ham i fjor.
Jeg hjelper til i et lite reklamebyrå.
- Kanskje jeg kan få jobb der. - Det høres bra ut.
Ikke akkurat reklame, men brosjyrer for supermarkeder.
- Måtte du avlegge opptakseksamen? - Nei, det er mer uformelt.
Takk.
Jeg har tenkt å fortsette der foreløpig.
Det viktigste er jo at man har god helse.
Ja, den gode helsen min er min store fordel.
Men alvorlig talt...
Om ikke Junpei hadde reddet meg den gangen, ville jeg ikke vært her.
Det fyller meg med både sorg og takknemlighet.
Tusen takk.
Jeg skal leve mitt liv for Junpei også.
Takk for meg. Jeg må gå nå.
- Unnskyld. - Gikk det bra med beina?
- De har dovnet bort. - Det er et trinn her.
Nå kan jeg gå selv.
Du er bare 25. Du kan bli hva du vil.
Nei, jeg tror ikke livet mitt blir særlig vellykket.
Kom tilbake neste år. Lov meg det.
Vi venter på deg.
Det skal jeg. Takk for meg.
- Ta vare på deg selv. - Ja.
- Han er blitt enda feitere. - Han må veie over hundre kilo.
Han spiste to porsjoner av desserten som han hadde med til oss.
- Og drakk tre kopper med iste. - Ikke rart at han er feit.
Se, det er svetten hans.
Han brukte feil ordbøyning da han takket for at Junpei reddet ham.
Vi skulle ha gitt ham RodeoBoy-en.
- Løp etter ham til bussholdeplassen. - Ikke jeg.
Den...
Det verdiløse fjolset. Hvorfor måtte sønnen min redde ham?
Det var jo mange andre.
Ikke si sånt når barna er til stede.
"En jobb i mediene". Noe så pretensiøst.
Nei, han var ikke pretensiøs.
Sannheten er at han bare så vidt har deltidsarbeid.
- Hva så? Han er jo ung. - Kroppen hans blir større og større.
Det er ingen mening i at han skal leve.
Du hørte jo at han ba om unnskyldning for at han lever.
Akkurat som Osamu Dazai.
Nei, som han komikeren som sier unnskyld hele tiden.
Vi snakker ikke om komikere. Ikke sammenlign livet hans med andres.
- Den ene sokken hans var svart. - Han gjør så godt han kan.
Livet blir ikke alltid slik en tror.
Far, hvordan kan du dømme andre? Kalle dem verdiløse, og fjols?
Slutt å le!
Du trenger ikke å skrike.
Hvorfor bryr du deg om det? Det har jo ikke noe med deg å gjøre.
Er det så viktig å være lege?
Reklamebransjen er hederlig.
Hvem vet hva Junpei hadde blitt til om han fortsatt levde.
Vi er bare mennesker.
Jeg hørte snakk om verdiløse fjols.
Jeg trodde dere snakket om meg, så jeg var redd for å komme ut.
Gudskjelov snakket dere om Yoshio.
Hvis han bare kunne gå ned i vekt...
Han ligner på den gamle sumobryteren.
- Takamiyama? - Nei, ikke ham fra Hawaii.
Nei, jeg mener ham som har sånn midtmage-ansikt.
Hva er "midtmage-ansikt"?
Vi må dra. Sjåføren vår har våknet.
- Skal vi dra hjem så fort? - Ja, det skal vi. Gjør dere klare.
Ingen har bedt ham om å leve livet for Junpei.
Vi må sette desserten i kjøleskapet.
Atsushi, kan du ta med desserten hit?
- Og fra bestemor? - 3000 yen!
Det virket som bestemor koste seg.
Selvsagt. Det hun liker aller best, er å være sammen med familien.
- Scoret vi noen poeng hos henne? - Jeg vet ikke. Hun gir ikke noe svar.
Hun vil vel beholde sønnens rom slik det er. Det forstår jeg.
Han har det bra. Vi har hendene fulle med å ta oss av dem som lever.
Hun burde heller ta seg av sin levende datter?
Selvsagt!
Min brors ånd kommer ikke til å ta seg av dem når de blir gamle.
Ta det rolig. Det er ikke så dyrt.
Det spiller ingen rolle hva den koster.
Jeg skal ikke ha mer enn én.
- Har svigermor egen mobiltelefon? - Ja. Den ligger der.
Når hun ringer, bruker hun fasttelefonen.
Den tullingen stoler ikke på telefoner uten ledning.
De sa de kunne legge den av.
- Hva er det som er så morsomt? - Det er ingenting.
- De burde også ha blitt til aftens. - Nei da.
Jeg ville ikke ha holdt ut å ha alle her hele kvelden.
Sushi til lunsj og ål til middag. Jeg er imponert.
- Jeg skulle ikke laget så mye tempura. - Kanskje jeg kan ta med litt hjem.
Tempurarester er ikke godt. De holder seg ikke sprø.
Det er bra vi tok luksusmenyen. Ellers får man bare posesuppe.
- Kan man spise dette? - Ja, det er klart.
Du er ikke nødt. Bestefar kan spise det for deg.
Bestemor kan gi deg litt ål i stedet.
- Da er du heldig! - Jeg orker ikke all risen.
- Ikke dump risen oppå ålen min! - I magen er jo alt det samme.
Hun har aldri lært seg manerer.
Og det snakker du om?
På konserter sovner hun alltid, og snorker.
Når har jeg gjort det?
Det er så mange plater i rommet ved siden av.
Ja, jeg samlet på plater da jeg var ung.
Nå er de bare til pynt. Han hører aldri på dem. De bare opptar plass.
Jeg forbinder leger mer med klassisk musikk.
Han var bare lege på en lokal klinikk.
Men i nødstilfeller er det godt å ha en lege i huset.
Ikke nødvendigvis. Han hadde det så travelt.
Han kunne ikke engang være her da hans egen sønn døde.
Jeg hadde en drøss med pasienter med matforgiftning.
Du har ikke peiling på hvor viktig jobben er for en mann!
Nei, jeg har jo aldri arbeidet.
Nå jobber ikke han lenger heller.
Hva slags annen musikk lytter du til?
Jazz. Gamle saker. Miles Davis og lignende.
Jeg kan tolerere det meste til og med The Beatles.
Men disse nye greiene, rapp og sånt...
- Det kan man ikke kalle musikk. - Det har du rett i.
Han synger visst karaoke. Gamle japanske ballader.
- Karaoke? - Jeg så det på Shimazus nyttårskort.
"Jeg gleder meg til å høre deg synge Pleiadene igjen."
- Ikke les andres post. - Det var jo et nyttårskort.
Om du ikke liker det, så be vennene dine legge dem i en konvolutt.
Japanske ballader...!
Pleiadene er ingen ballade. Den er hevet over det.
- Har dere to en spesiell sang? - Nei, vi har ikke noe sånt.
- Jo, det er en plate... - Hvilken da?
En kjent populær melodi. Vil dere høre den?
I fjor ble hun lurt til å kjøpe "Mine favoritt-popsanger" på postordre.
30 album. Hvem vet hva de kostet.
- Jeg så dem på rommet mitt. - Hun har aldri hørt på dem.
Jeg ble ikke lurt. Du fornærmer meg. Jeg er ikke senil.
- Hvem synger? - Spill den på stereoanlegget.
Nå?
- Er ikke stiften rusten? - Den er i utmerket stand.
Hvordan virket denne her igjen?
Hva slags sang er det?
- Den har ikke noe med meg å gjøre. - Den har alt med deg å gjøre!
Denne sangen...
Byens lys er så vakre.
Yokohama. Blue light Yokohama.
Jeg er så lykkelig når jeg er alene med deg.
Når er denne sangen fra?
Omtrent 1970. Rett før Expo 70.
Jeg husker at du sang den av og til.
Vi går og går. Som en liten båt.
Jeg svaier sakte i dine armer.
Bare våre fottrinn følger etter oss.
Yokohama. Blue light Yokohama.
Ditt myke kyss...
Jeg legger rene klær her.
Sammen med håndkleet ditt.
- Når kjøpte du den? - Den platen?
Omtrent på den tiden... i Itabashi.
Jeg bar Ryota på ryggen hele veien til den kvinnens bolig.
Jeg hørte stemmen din synge fra rommet hennes:
"Vi går og går..."
Jeg ville ikke forstyrre dere, så jeg dro hjem.
Neste dag kjøpte jeg den i platebutikken ved stasjonen.
Heng opp håndkleet etterpå, slik at det tørker.
Mor sa: "Den er i utmerket stand."
Hun spiller den sikkert når hun er alene.
Det får meg til å grøsse.
Det er ikke sant. Hva er det som er merkelig med det?
Alle har en sang som de hører på i det skjulte.
- Tror du det? - Selvsagt.
Så du har også en?
Hvilken da? Fortell meg det.
Det er en hemmelighet.
Kvinner er så skremmende.
Mennesker er skremmende. Alle sammen.
Det er sikkert baseballkamp på tv. Vil du se på det?
Vi har parabol på taket. Du kan se mange flere kanaler.
Det er ikke så viktig.
Det er ikke så mye å se på tv nå for tiden.
Det er ikke noe morsomt. Men alle ler så høyt.
- De legger på latteren etterpå? - De gjør visst det.
- Her. - Hva er det?
Du har brukt så mye på oss i dag. Spander noe på deg selv.
Jøss, jeg får lommepenger av min egen sønn. Så flott!
- Du spanderer alltid på oss. - Tusen takk skal du ha.
Hva skal jeg kjøpe?
Hva var det han sumobryteren het?
- Tenker du på det ennå? - Sånt holder hjernen i gang.
- Waka-no-hana? - Nei.
- Kita-no-fuji? - Han var virkelig pen.
Nei, han her var mer... elskelig.
Si meg en ting.
Er det ikke på tide at vi lar Yoshio få slippe?
La oss slutte å invitere ham.
- Hvorfor det? - Jeg synes synd på ham.
Det virker som om det er smertefullt for ham å treffe oss.
Det er derfor vi inviterer ham.
Vi kan ikke la ham glemme oss etter bare et dusin år.
Det var hans skyld at Junpei døde.
- Men Yoshio gjorde jo ikke... - Spiller ingen rolle for en forelder.
Å ikke ha noen å hate, gjør det mye verre.
Så én gang i året får jeg ham også til å føle smerten.
Vil gudene straffe meg for det?
Jeg skal invitere ham neste år, og også året etter.
Så det er derfor du fortsatt inviterer ham hit?
- Du er grusom. - Nei, jeg er ikke grusom.
- Jeg mener det er helt normalt. - Det sier alle.
- Når du blir forelder, vil du forstå. - Jeg er forelder.
- En ordentlig forelder. - Hva mener du?
Nå kan du bade. Far er ferdig.
Ta med den lille prinsen.
- Prinsen? - Vi har et stort bad. Yukari!
Vi pleier å bade hver for oss.
På en slik dag skulle han ha latt sønnen sin bade først.
Han sitter bare og glaner hele dagen.
Det er ikke nødvendig å bade hver dag.
- Hva er det, svigermor? - La Atsushi bade først, med Ryota.
- Vanligvis bader vi hver for oss. - Jeg skal legge frem pyjamas.
- Jeg har tatt med T-skjorte. - Jeg har kjøpt den til deg.
Hvor da?
Sikkert i en lavprisbutikk. La meg få se dem.
- Du liker denne fargen. - Å nei.
- Atsushi, la oss ta et bad. - Vent til jeg har spilt ferdig.
Badekaret er virkelig lite. Jeg tror ikke det er plass til to.
Her.
- Hvor er T-skjorten min? - Du har jo pyjamasen fra svigermor.
- Jeg trenger ikke ha på den. - Hun kjøpte den jo til deg.
Er du sint?
Hun er alltid slik når jeg er på besøk. Hun vil bare ta seg av meg.
- Det er ikke det. - Hva er det da?
Hvis hun skulle kjøpe pyjamas, kunne hun kjøpt til Atsushi også.
I hele dag har hun behandlet ham som en gjest, ikke som familie.
Du overdriver. Hun har bare ikke tenkt over det.
Hun la frem tre tannbørster.
Gi meg T-skjorten min.
Yukari!
Ja.
- Yukari! Kom hit. - Jeg kommer.
Bruk dette.
- Det går ikke så bra på jobben? - Det går greit. Hvordan det?
Glem det.
Ikke vær urolig for meg. Ting har endret seg.
Kan du ikke ringe til mor av og til? La henne høre stemmen din.
Når jeg ringer, gjør hun ikke annet enn å klage.
- Vær tålmodig, og hør på henne. - Det er ikke min jobb.
Kan ikke dere to ordne opp selv, uten å trekke meg inn i det?
Forresten, det om maisen... Det var jeg som sa det, ikke Junpei.
- Var det? - Ja.
Spiller det noen rolle?
- Ryo? Vannet er altfor varmt. - Jeg kommer straks.
Det spiller vel ingen rolle lenger.
Faen.
Har du flis i fingeren?
Hvis man klyper en føflekk slik, blir man rik.
Sa bestemor det?
Ser du denne?
Bestemor sa det til meg også, så jeg kløp den bestandig.
Men det har ikke virket.
Hvorfor ville du bli lege, Ryo?
Det er lenge siden.
Veldig lenge siden.
Er det denne?
Her er den. Jeg gir deg denne også.
Svigermor, da. Den er jo altfor dyr.
Nei, den er ikke dyr. Men det er en fin kimono.
Chinami vil ha alt mulig. Men når hun har fått det, glemmer hun det straks.
Hun fikk en nydelig kimono, men hun har aldri brukt den.
Jeg lurer på om hun har solgt den på inter-et-eller-annet.
- For kontanter. - Det tviler jeg på.
Det ville vært likt henne.
Du har smilehull når du ler.
Det er så søtt.
Det er vel ingen vits med smilehull i min alder.
De er ikke sant. En kvinne bør være sjarmerende i enhver alder.
Jeg er misunnelig.
Er alt i orden? Du er rød i ansiktet.
Sikkert fordi jeg har drukket litt i kveld.
Da jeg var ung...
Da sa man at en kvinne aldri skulle drikke et helt glass øl.
Dere unge er heldige.
Jeg drikker nesten aldri når jeg er ute.
Så du drikker hjemme? Det må være kjedelig. Ryota drikker jo ikke.
Ryota drikker ofte øl hjemme.
- Gjør han det? - Bare litt.
- Han sier det hjelper ham å få sove. - Det visste jeg ikke.
Du må tørke håret, ellers blir du forkjølet.
Hva har dere to tenkt å gjøre når det gjelder barn?
- Bruke litt tid på å tenke oss om. - Det er nok det beste.
Men hvis dere skal ha barn, bør dere ikke vente.
- Det har du rett i. - Dere må også tenke på Atsushi.
Det kan bli vanskelig med en ny baby i huset.
Kanskje det er best om dere ikke gjør det. Selv om det er synd.
Kanskje dette beltet passer.
Kanskje det er litt for enkelt.
Den er vanlig, ikke sant?
Vi regner med det.
- Hva er det? - Den fløy rett inn.
Du fulgte etter oss fra graven, ikke sant?
Hold den lukket! Det kan være Junpei.
Mor...
Junpei?
Junpei.
Få den ut, raskt.
Hold opp. Du er patetisk.
Ro deg ned.
- Men... Det er Junpei! - For noe tull.
Junpei...
Forsiktig.
Det er en sommerfugl. Bare en sommerfugl.
Nettopp. Bare en sommerfugl.
Jeg slipper den ut.
På syttenårsdagen for bestemors død-
- fløy også en sommerfugl inn om kvelden.
Du bør ta badet ditt, mor.
Ja, jeg bør visst det.
Det er hos Yokoyama.
Jeg forstår. Bare et øyeblikk.
Damen tvers over veien føler seg dårlig.
Jeg tar den. Er det hjertet igjen?
Hun skal jo ta digitalis.
Ring etter ambulanse.
Jeg kan ikke...
Jeg skulle gjerne gjort det, men...
Jeg beklager at jeg ikke kan være mer til hjelp.
Langsomt. Den svaier litt. Rolig.
Vi stopper og snur her.
- Hva er pulsen? - Trekk bakover, er du snill.
Dette går bra. Kan du trekke bakover?
Dere forstår ikke. Jeg er...
Det går bra.
La oss få henne inn.
På tide å legge seg.
Ikke gå rundt i den patetiske pyjamasen.
Han sa at han skulle reparere flisene...
Men Nobuo bare spiste, hvilte middag og dro hjem.
Han er alltid slik. Det blir bare prat.
Bestemor oppførte seg merkelig.
Det bare virket slik for henne.
Selv om han er borte?
Selv når de dør, forsvinner ikke folk helt.
Pappa er også fremdeles her. Inne i deg.
Halvparten av deg er fra pappa. Halvparten fra meg.
Hva med Ryo, da?
Ryo kommer også til å bli en del av deg.
- Sakte, men sikkert. - Sakte, men sikkert?
Hysj.
Hva er det som er sakte, men sikkert?
Hva synes du? Skal Ryo få komme inn?
Slipp meg inn.
Hvordan kan han komme inn?
- Gjennom munnen? - Hva for noe?
Kanskje gjennom navlen?
Gjennom navlen? Sakte, men sikkert?
Jeg skal være med på stafettlaget.
På idrettsstevnet denne høsten.
Jeg så en gul sommerfugl i dag.
Akkurat som den vi to fanget i Karuizawa.
Når jeg blir stor, skal jeg bli pianostemmer. Akkurat som deg.
Hvis det ikke er mulig, vil jeg gjerne bli lege.
Vi går ut.
Pass på ham, svigerfar.
Av sted med deg.
Det er dessverre fiskerester igjen.
- Vær forsiktige. Ikke gå ut i vannet. - Nei da.
- Skal vi gå til stranden? - Ja, det gjør vi.
- Pass deg så du ikke faller. - Det går bra.
Hvordan går det med Bay Stars for tiden?
Jeg holder med Marinos nå.
Er du interessert i fotball?
Jeg går på kamper på Yokohama stadion.
Sammen med hvem da?
Det kan være det samme. Vi burde dra dit en gang.
- Sammen med gutten. - Ja, det burde vi.
En dag.
Båten har gått på grunn.
- Du må til tannlegen. - Ja da. En dag.
Ikke utsett det.
Ett hull i en tann kan ødelegge tennene dine.
- Må du trekke dem, er det for sent. - Ja da.
Og ta deg fri i helgene. Du begynner å bli eldre.
- I går sa du at jeg ennå var ung. - Nå kommer den.
Jeg er sikker på at det var noe mer jeg skulle si.
Kom og besøk oss snart igjen.
Du må lære meg den retten med sauterte reddiker.
- Skal vi håndhilse? - Hvorfor ikke?
- Adjø, svigerfar. - Ha det bra.
Da drar vi.
De kommer tilbake til nyttår.
Nå kan vi hoppe over nyttår. Én gang i året er nok.
Ja, de må ikke skjemme oss bort. Neste gang overnatter vi ikke.
Jeg sa jo det. Vi burde ha reist hjem før middag i går.
Jeg har spist for mye. Jeg har lagt på meg en kilo.
Syv holdeplasser.
Nå husker jeg det. Navnet på den sumobryteren.
Kurohime-yama.
Sånn er det alltid. Jeg ligger alltid litt etter.
Du må slutte med det der.
Med hva da?
Å ta dem i hånden. De kan misforstå.
Hvis det får dem til å misforstå, skal jeg fortsette med det.
Nå husker jeg det.
- Hva da? - Navnet på sumobryteren.
- Hvem? - Spiller ingen rolle.
- Hvem var det? - Det har ikke noe å si.
Vi tok aldri opp det med Kurohime-yama.
Tre år senere døde far.
Jeg fikk aldri dratt på fotballkamp med ham.
Mor trettet med far helt til den dagen han døde.
Men hun døde like etter ham.
Jeg tok henne aldri med på biltur.
Så varmt det er. Vannet føles sikkert godt.
- Se, mamma. - De er pene. Sett dem her.
La oss be.
Se, en sommerfugl.
Det sies at gule sommerfugler er hvite som har overlevd vinteren.
- De er tilbake som gule året etter. - Er det sant?
Hvem har sagt det?
Tja, hvem kan det ha vært?